‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫מה לעזאזל הוא עושה כאן?‬
‫- מסיבת סיום לימודים -‬
‫כן, מספר חסוי.‬
‫אולי האימא המזוינת שלך תענה לזה.‬
‫כבר יש לי סלולרי וסיב אופטי.‬
‫רבה.‬
‫מה?‬
‫האם באמת מכרתם סמים בבית הספר?‬
‫האם זה נכון, ואלריו?‬
‫שניכם.‬
‫היכנסו פנימה.‬
‫אסוסנה, בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב, בגוניה.‬
‫רציתי לדבר איתך. יש לך שתי דקות, נכון?‬
‫בדיוק תפסת אותי בטיפול בבעיה‬ ‫בעלת עדיפות ראשונה עם שני אלה.‬
‫זה לא פחות חשוב ממה שאני רוצה לבקש ממך.‬
‫אני מיד אהיה איתך.‬ ‫אני אדבר עם שני אלה ו...‬
‫אני תמיד יכולה לעקוף אותך‬ ‫ולדבר ישירות עם הדירקטוריון.‬
‫באתי לשוחח איתך מתוך נימוס.‬
‫זה ייקח רק רגע.‬
‫לעזאזל!‬
‫אני צריך ללכת לבית של אנדר‬ ‫לקחת את שאר הדברים שלי.‬
‫ואחר כך, אני לא יודע...‬
‫אולי אבצע חרקירי, בגלל הציונים שלי, ‬ ‫גם זה חתיכת סיפור.‬
‫הם באמת כל כך גרועים?‬
‫תראי, בסדר גודל של אסון...‬
‫השריפה ב "נוטרדאם", ‬
‫ספרד באירוויזיון, ‬
‫מדונה באירוויזיון...‬ ‫-פאק.‬
‫...הציונים שלי.‬
‫עדיף לקחת את זה בחיוך, ‬ ‫כי אם אקח את זה ברצינות...‬
‫בסופו של דבר ‬‫לא אסיים‬‫ את הלימודים...‬
‫אין לי את אנדר...‬
‫ואני חסר בית‬‫.‬
‫מה?‬
‫למה שלא תבוא איתי לניו יורק?‬
‫מה?‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫תראה, תמיד רצית לטייל.‬
‫ולחיות באיזה מקום שבו תוכל להשתלב.‬
‫אם ניו יורק לא מתאימה לזה, ‬ ‫אני לא יכולה לחשוב על שום מקום אחר.‬
‫תראה, תחפש עבודה, תלמד אנגלית...‬ ‫-אבל, מה לעזאזל אעשה שם בניו יורק?‬
‫איפה אגור?‬
‫זה מטורף, נדיה.‬
‫בדירה שלי?‬
‫כן, הראית לי תמונות.‬ ‫היא גדולה כמו הסנטרל פארק.‬
‫נדיה, את לא יכולה לבקש מאנשים‬ ‫שאת לא מכירה...‬
‫מה זאת אומרת לא מכירה אותו?‬ ‫היינו מאורסים ללילה אחד.‬
‫במיוחד ששניכם מכירים אחד את השני.‬
‫אל תגזימי, בסך הכול היו לנו שני זיונים.‬
‫רציתי להגיד...‬ ‫-רק שני זיונים. סוף הסיפור.‬
‫לגור איתך יהיה זמני.‬
‫אוקיי, אני מניח שכן, לא?‬
‫אם אף אחד לא היה מדבר, אף אחד לא היה מגלה.‬
‫ואלריו ורבקה מכרו סמים בבית הספר.‬
‫ופולו דיווח על כך.‬
‫זה לא בסדר גם אם עושים את הדבר הנכון?‬
‫סמואל, גוזמן.‬
‫בואו איתי, בבקשה.‬
‫אנחנו?‬
‫עכשיו.‬
‫תראי, אסוסנה.‬
‫לסלק את שנינו‬‫, ‬‫ על זה אפשר להתדיין, ‬
‫אבל אותם?‬ ‫-לא עשינו שום דבר.‬
‫הזהרתי אתכם.‬ ‫אמרתי לכם שזה לא קורה עוד פעם.‬
‫מאז שחזרתם מחופשת חג המולד, ‬ ‫הפכתם את חייו לבלתי אפשריים.‬
‫אל תמרחי אותנו בסיפורים.‬ ‫הכול מגיע מאימא של פולו.‬
‫היא הייתה כאן לפני שנכנסנו.‬ ‫אני צודקת, אסוסנה?‬
‫ההחלטה התקבלה.‬ ‫אתם מסולקים ולא תסיימו את הלימודים.‬
‫מה?‬ ‫-סמואל!‬
‫כולכם מזדיינים שמכרו את עצמם!‬
‫לא צדק ולא זין.‬ ‫מה שמעניין אתכם הוא רק הכסף והכוח.‬
‫אל תדבר איתי ככה.‬ ‫-או מה? תסלקי אותי?‬
‫סמו! זה לא שווה את זה. אני אומר לך.‬
‫סמואל, מה אתה עושה?‬
‫מה אתה עושה? תעצור!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-תירגע.‬
‫מספיק כבר עם האלימות!‬
‫את מגנה עליו?‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר שהוא לא האשים אתכם בשום דבר.‬
‫ואת מאמינה לו?‬
‫את עושה את זה כדי שפחות יכאב לך‬ ‫לקחת את המלגה של אימא של פולו.‬
‫את תיקחי אותה ולא משנה מה.‬ ‫גם אם זה אומר לקחת את הצד שלו.‬
‫בן זונה.‬
‫לו, שכחי ממנו.‬
‫נדיה, אל תעשי את עצמך קדושה.‬
‫את רוצה לרסק את הבקבוק הזה‬ ‫על הראש שלו בדיוק כמוני.‬
‫תודי בזה...‬
‫אם היו נותנים לי לעבור‬ ‫לבית הספר באנגליה, זה לא היה קורה.‬
‫כן, אבל זה כבר עבר. אנחנו צריכים לחשוב‬ ‫איך אנחנו מתקנים את זה פולו.‬
‫נוכל...‬
‫זה מאוחר מידי. זה נגמר.‬
‫זה לא הוגן שזה מסתיים כך.‬ ‫-קרלה הלילה כמעט טבעה.‬
‫היא כמעט מתה. זאת הייתה אשמתו.‬
‫האשמה שלי.‬
‫זאת הייתה אשמתי המזוינת, אוקיי?‬
‫מה לעזאזל את אומרת?‬
‫אני מכרתי לה את המולי אחרי שוואלריו סירב.‬
‫ואלריו עמד להפסיק למכור‬ ‫אחרי ההרצאה הקטנה שלך, אלוף.‬
‫מה? לא ידעת? ובכן, עכשיו אתה יודע.‬
‫אבל היית צריך לרוץ לספר ולעשות קטע.‬
‫לא יכולת לשאת את הרעיון לעשות‬ ‫משהו טוב פעם אחת בחיים המזוינים שלך.‬
‫אוקיי. טוב. לכי הביתה, רבקה.‬ ‫-פאק, הברבי שומרת הראש...‬
‫או יותר טוב, פשוט תלכי ישר לכלא.‬
‫תגמרי שם עם אימא שלך.‬
‫זה דבר נוסף שיש לנו במשותף.‬
‫את מסתדרת היטב עם עבריינים, לא כך?‬
‫כל עוד הם משלמים עבור הבגדים שלך, ‬ ‫מסעדות, ולימודים...‬
‫אבל אני מבינה, את שומעת?‬
‫רק תחזיקי אותו חזק שלא יברח.‬ ‫כי מה יישאר ממך כשהוא לא יהיה?‬
‫שום דבר ואף אחד, מתוקה.‬
‫שיזדיין המספר החסוי הזה!‬
‫את לא נראית רע. לפחות לא במבט ראשון.‬
‫אני לא זוכרת שום דבר.‬ ‫-זה טבעי.‬
‫לא, זה לא טבעי.‬
‫איבדתי שליטה.‬
‫ואני עזרתי לך לאבד אותה.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-לא, אתה הזהרת אותי.‬
‫אני זאת שמצטערת. בדיוק גיליתי שסילקו אותך.‬
‫אבל... זה מה שמגיע לו.‬
‫אתמול זאת לא הייתה אשמתו.‬ ‫הוא לא רצה למכור לי את זה.‬
‫בטח.‬
‫פעם ראשונה מזה הרבה זמן שהיה לו שכל.‬
‫אבל זה היה מאוחר מידי.‬
‫טוב... ביי.‬
‫לו, ניסיתי להשתנות במשך הרבה זמן.‬
‫אתה מנסה...‬
‫אבל אתה אף פעם לא משתנה.‬
‫אתה לעולם לא תתבגר.‬ ‫-לא היה לי שום קשר לזה.‬
‫אתה תינוק מזוין...‬
‫שכל הזמן דוחף את האצבעות שלו לשקע.‬
‫ואני כבר 17 שנה מנסה למנוע ממך להתחשמל, ‬
‫אבל זה אף פעם לא מספיק.‬
‫נמאס לי מזה.‬
‫בהצלחה עם החיים שלך.‬
‫הוא תמיד מנצח. נשבע לך, נשבר לי הזין.‬ ‫-היינו צריכים להפוך דף כבר ממזמן.‬
‫הם סילקו אותנו ולא עשינו שום דבר.‬ ‫-לא היום, לא אתמול.‬
‫אבל תראה מה עשינו לפני כן‬ ‫כדי להפוך את חייו לגיהינום.‬
‫לא היה יום אחד שלא שנאנו אותו‬ ‫בכל הכוח, וגם הוכחנו לו את זה.‬
‫הוא לא זכה. אנחנו אלה שהפסדנו.‬
‫גוזמן.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אני מכירה אותך.‬
‫מה שהם עשו לך הוא בלתי נסבל.‬
‫מגיע לנו.‬
‫מה? לא. זה לא יכול להישאר ככה.‬
‫אני מבטיחה לך, מבחינתי...‬ ‫-לו, תניחי למלחמות שלא נוגעות לך.‬
‫הן נוגעות לי... במיוחד אם הן משפיעות‬ ‫על מישהו שאני אוהבת.‬
‫תיזהרי, את לא יכולה לאבד את המלגה שלך, ‬ ‫זהו העתיד שלך.‬
‫ומה לגבי שלך? זה לא חשוב?‬
‫אני בן 17. ‬‫אני יכול להרשות לעצמי ‬ ‫לשים את העתיד בהמתנה לשנה.‬
‫היי.‬
‫לאחר סיום הלימודים, נלך כולנו למסיבה‬
‫אנחנו הולכים לעשות כיף, ‬ ‫ושום דבר לא ‬‫י‬‫דפוק את זה.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫תן לי אש, יקירי.‬
‫את אף פעם לא מעשנת בעבודה.‬
‫הם הולכים לגמור אותי.‬
‫שנת הלימודים כמעט נגמרה, ‬ ‫אבל הם יגמרו אותי.‬
‫גרמת לחוסר צדק ענק. את יודעת, לא?‬
‫לא. בבקשה. לא גם אתה.‬ ‫-מה את רוצה שאני אגיד?‬
‫זאת לא שאלה של צדק או אי צדק, אנדר.‬
‫זה הרבה יותר מסובך מזה.‬
‫תצטר‬‫ך להי‬‫ות בנעליי כדי ל‬‫הבין.‬
‫כן, אבל לגוזמן ולסמו זה לא הגיע.‬
‫תתמקד במה שאתה צריך להתמקד.‬ ‫המבחנים שלך, לדוגמה.‬
‫אני לא מתכוון להיבחן שוב.‬
‫בבקשה אל תתחיל להגיד‬ ‫שאתה לא רוצה שום טובות.‬
‫זה לא "לעשות טובה" להיבחן שוב במצבך.‬
‫אני לא מתכוון לבזבז את הימים האחרונים‬ ‫של חיי מול ספר, אימא.‬
‫למה אתה מתכוון "ימים אחרונים"?‬
‫אין לי שום תקווה.‬ ‫לא לטווח הארוך ולא לטווח הבינוני.‬
‫ו...‬ ‫-ומאיפה זה מגיע, אנדר?‬
‫מי אמר לך את זה?‬ ‫כי אף אחד לא אמר לי שום דבר.‬
‫זה כל מה שיש לי.‬
‫ההווה.‬
‫אבל יקירי...‬
‫אוקיי, ואולי גם מחר.‬
‫אבל אני לא אבזבז את הזמן שלי בלימודים.‬ ‫בשביל מה?‬
‫אני לא מתכוונת לסבול‬ ‫את הגישה הזאת של ויתור.‬
‫אימא...‬
‫אתה לא רוצה ללמוד?‬ ‫אז מה אתה רוצה לעשות?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני רוצה לבלות עם עצמי.‬
‫להכין את עצמי.‬
‫את צריכה להיות בנעליים שלי‬ ‫כדי להבין את זה.‬
‫- קרלה: היי, ייריי. מתי נוכל להיפגש? -‬
‫- קרלה: ייריי, בבקשה, תענה לי. -‬
‫- קרלה: אתה בסדר? אני יכולה להתקשר אליך? -‬
‫- מאת: אימא‬ ‫הנדון: חדשות טובות!!! -‬
‫עורך הדין רוצה להיפגש עם אימי ואחי במרוקו.‬
‫הוא אומר שיש לו חדשות טובות.‬ ‫-נשמע נהדר. לא?‬
‫אתה יכול לדמיין את הסיוט הזה נגמר‬ ‫ושאחיך חוזר הביתה?‬
‫זה לא ניגמר כל עוד פולו מסתובב בחוץ.‬
‫אחי, אתה אובססיבי עם פולו.‬ ‫שכח ממנו כבר, לא?‬
‫הוא כבר דפק לך את שנת הלמודים, ‬ ‫את החיים, את הכול.‬
‫איך אני יכול לשכוח?‬ ‫-תתרחק ממנו.‬
‫תתמקד במה שחשוב. ומה שחשוב עכשיו‬ ‫זה לא פולו, זה שהמשפחה שלך תחזור הביתה.‬
‫תעשה כמו שגוזמן עשה, תפתח דף חדש.‬ ‫-מה אתה אומר?‬
‫תראה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-תעצום את העיניים. נו, תעצום את העיניים.‬
‫זהו.‬
‫מה זהו?‬ ‫-פולו כבר לא קיים.‬
‫פולו מי? אני לא מכיר פולו.‬
‫היי! גם אני לא!‬ ‫-רואה?‬
‫זה עבד, הא?‬
‫אפשר לקבל מפית?‬
‫יש לך את הביצים להיות כאן?‬
‫אני רק רוצה להתייבש, בסדר?‬
‫ואני רוצה שתלך מכאן.‬
‫אני אומר זאת לטובתך.‬
‫תלך!‬
‫אבל אימא!‬ ‫-ילדונת, תגידי לי שיש לך סיגריה, ‬
‫כי יש לי כזה חשק לעשן‬ ‫שאני יכולה לעשן פטרוזיליה.‬
‫ואת מה?‬
‫את לא מתכוונת לחבק את אימא שלך?‬
‫ככה אני אוהבת.‬
‫תגידי לי שיש לך את המצית שלי.‬
‫למה לא אמרת שיצאת היום?‬
‫התקשרתי אלייך הבוקר כמה פעמים, ‬ ‫אבל לא ענית.‬
‫פאק, זאת היית את.‬ ‫-כמובן שז‬‫ו ‬‫אני.‬
‫את מריחה כל כך טוב.‬
‫ואת, כמה יפה את נראית.‬
‫מה?‬
‫שום דבר.‬
‫קדימה, ילדונת, אנחנו מכירות.‬
‫סילקו אותי מבית הספר.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מתי?‬ ‫-עכשיו. אני מתכוונת, לפני זמן קצר.‬
‫ולמה?‬
‫מה את חושבת?‬
‫חארות בני זונות.‬
‫אני אגיד לך מה. שיזדיין בית הספר.‬
‫מה שאת יודעת, את יודעת.‬ ‫ומה שלא, תלמדי.‬
‫ואת ניהלת את העסק המשפחתי משהו בן זונה.‬
‫ברמה שלך, בקנה מידה קטן, אבל בן זונה.‬
‫אז מעכשיו, את ואני, אימא ובת, יד ביד.‬
‫שלום.‬
‫פאק, אימא.‬
‫אתה יכול להתעצבן עליה אחר כך. נצא החוצה?‬
‫סליחה, אנדר. לא ידעתי מה לעשות.‬
‫למה זה לא נכנס לראש שלכם?‬ ‫-כן, זה נכנס.‬
‫אתה לדוגמה סולקת. ומה קרה?‬
‫שום דבר לא קרה.‬
‫אתה תסיים בשנה הבאה.‬ ‫אבל לי אין את השנה הבאה המזוינת.‬
‫זה כל כך קשה להבין?‬ ‫אז אין לך ‬‫את ‬‫השנה הבאה המזוינת. בסדר.‬
‫מה אתה רוצה לעשות?‬
‫אימא שלך אומרת שאתה רוצה להיות‬ ‫עם עצמך. זאת חרא של תוכנית.‬
‫גוזמן, אתם לא תבינו אותי. אף פעם.‬
‫לי זה נראה מצוין שתעביר‬ ‫את הזמן שלך כמו שאתה רוצה.‬
‫אם אתה לא רוצה ללמוד, אז אל תלמד.‬ ‫אתה יכול לעשות צניחה חופשית אם אתה רוצה.‬
‫אבל אל תבודד את עצמך, בבקשה.‬
‫כי אם אתה באמת הולך למות...‬
‫אני לא מאמין שתרצה לבלות‬ ‫את ימ‬‫יך ‬‫האחרונים לבד.‬
‫בלי המשפחה שלך, החברים שלך, בלי עומר.‬
‫אנדר!‬
‫אנדר, פאק!‬ ‫-עזוב אותי, בבקשה!‬
‫אני כבר לא יכול יותר.‬
‫הי, פולו, אני יודעת‬ ‫שאתה לא רוצה לדבר איתי.‬
‫זה בסדר. אבל אני מבקשת ממך...‬
‫בבקשה, דבר עם האמהות שלך.‬
‫הן יכולות לגרום לזה שיחזירו‬ ‫את ואלריו ושיסלחו לו, כי...‬
‫אין טעם להעניש אותו‬ ‫כשהוא כבר למד את הלקח שלו.‬
‫בבקשה, מתי שתוכל, התקשר אלי.‬
‫בבקשה, בסדר?‬
‫כבר חשבת מה אתה הולך ללבוש מחר?‬
‫אני לא הולך, אימא.‬
‫היחידים שיחמיצו את סיום הלימודים...‬
‫...הם אלה שמגיע להם.‬
‫וגוזמן וסמואל?‬
‫הם רק רצו להפריד בינינו.‬
‫הבריונים האלה הפכו את החיים שלך‬ ‫לבלתי אפשריים כל השנה.‬
‫אם אתה לא מספיק גבר להתמודד איתם, ‬
‫אתה לא יכול לצפות ממני לא לעשות כלום‬ ‫בזמן שהם מוחצים את הבן שלי.‬
‫מה דעתך על חולצת הפסים?‬
‫עם המכנסיים הכחולים...‬
‫אתה תראה יפהפה.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫ואיך נכנסת?‬
‫אין אף אחד בשער שאת יכולה לתחמן.‬
‫זה מאז כשביקשת ממני לעצב‬ ‫את המקום ולהפוך אותו לשלי.‬
‫כן.‬
‫זאת‬‫ הייתה תקופה טובה.‬
‫בבקשה, שבי. תרגישי בנוח.‬
‫למה באת, קרלה?‬
‫באתי להגיד לך שאני מצטערת.‬
‫באמת.‬
‫אתה בחור נהדר.‬
‫"ייריי, אתה בחור נהדר, ‬ ‫אתה באמת שווה את זה, ‬
‫כל בחורה תהרוג כדי להיות איתך... "‬
‫חוץ מאשר זאת שאומרת את זה, כמובן.‬ ‫כבר אמרת לי את זה.‬
‫אני מדברת ברצינות.‬
‫קרלה, הדבר האחרון שאני צריך עכשיו‬ ‫אלה הרחמים שלך. באמת.‬
‫אז בבקשה, תלכי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא נפסיק להתנהג כמו קורבנות, ‬
‫כי גם אתה לא אוהב אותי.‬
‫סליחה?‬ ‫-שמעת אותי.‬
‫אני לא אוהבת אותך ואתה לא אוהב אותי.‬
‫והחודשים האחרונים? איך את קוראת לזה?‬ ‫-אתה אוהב את מה שאני מייצגת.‬
‫כמה טוב אני משתלבת בתוך התמונה שיצרת, ‬
‫כדי לקבל לייקים מאלה שהשפילו אותך‬
‫כשהיית ייריי האחר.‬
‫הסתכל על הגוף שלך, ‬ ‫הבגדים שלך, הגישה שלך...‬
‫יצרת רשת חברתית משלך‬ ‫כדי לגרום להם להעריץ אותך.‬
‫אני הייתי רק אביזר נוסף בשבילך.‬
‫ואני הייתי פנקס צ'קים מהלך‬ ‫כדי להציל את היקבים המזוינים שלך, לא?‬
‫כמו שאמרתי לך, ‬
‫שאנחנו לא אוהבים‬ ‫כפי שהעמדנו פנים שאנחנו אוהבים.‬
‫למרות זאת, התמזל מזלי‬ ‫להכיר את ייריי האמיתי, ‬
‫זה שנמצא מאחורי הסלפיז.‬
‫ואני אגיד לך דבר אחד, הוא בחור נהדר.‬
‫הרבה יותר טוב מזה שהמצאת.‬
‫סביר להניח, שכל בחורה תהרוג‬ ‫כדי להיות איתך.‬
‫כל בחורה חוץ ממני.‬
‫אז...‬
‫שיזדיינו הלייקים.‬
‫שיזדיינו היקבים.‬
‫מספיק לבזבז את החיים שלנו‬ ‫כדי לעשות מה שהאחרים רוצים שנעשה, לא?‬
‫אתה לא צריך להוכיח את עצמך לאף אחד.‬
‫עכשיו... אפשר לתת לך חיבוק?‬
‫כידידה. בלי מניפולציה.‬
‫את מתוחה, בתי?‬ ‫-קצת, אבא.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-תראו, זה עומר.‬
‫איך את מרגישה, אימא?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫כמה יפה אתה נראה.‬
‫גם את.‬
‫איך את מרגישה?‬ ‫-קצת מתוחה.‬
‫את, מתוחה ממה? בחייך.‬ ‫-מה שלומכם?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, לו.‬
‫אתה חתיך.‬
‫אהבתי.‬
‫לו, בואי לרגע.‬
‫ההורים שלך לא באו?‬
‫נראה שהמשפחה שלך‬
‫יודעים להניח את הבעיות בצד לרגע‬
‫ולהתמקד במה שחשוב באמת.‬
‫אני מקנאה בך.‬
‫בצורה טובה.‬
‫ובצורה הרעה גם כן.‬
‫ואת נראית כמו פיסטוק.‬
‫זה באמת רציני, אבל את מפלה אותו‬
‫אחרי כל מה שעשיתי‬ ‫עבור בית הספר המזוין הזה?‬
‫אני אתבע אותך. זה מה שאני אעשה.‬
‫היכנס בבקשה.‬
‫ונטורה, עשה מה שאתה חושב שמתאים, ‬ ‫אבל הסילוק הוא יותר ממוצדק.‬
‫מוצדק?‬
‫ביום האחרון של השנה זה מוצדק? בבקשה...‬
‫כל שנת הלימודים נזרקת לאשפה ביום האחרון.‬
‫לאורה, ונטורה, אני חושבת...‬ ‫-לוקרסיה, זה לא קשור אלייך.‬
‫טוב, הייתי שמחה אם היית עושה‬ ‫קצת יותר למען גוזמן.‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫לאביך יש הרבה השפעה. יותר מכולם.‬
‫אם כולם היו עושים מעט מאמץ...‬ ‫-מספיק!‬
‫אני מאוד מצטערת.‬
‫- טקס סיום -‬
‫פולו. היי, מה שלומך?‬
‫מדוע התעלמת ממני?‬
‫טוב, הם עדיין לא חתמו על המסמכים, יש זמן.‬
‫האימהות שלך צריכות לדבר...‬ ‫-קאייטנה.‬
‫למה חשוב לך שוואלריו יסיים את הלימודים?‬
‫כי אז הוא יכול לבוא איתנו...‬ ‫-ויציל את מערכת היחסים שלנו?‬
‫כי בלעדיו, אנחנו...‬
‫זה לא יעבוד בינינו, לא?‬
‫פולו, אל תתחיל עכשיו.‬
‫אל תתחיל עכשיו.‬
‫אני מבינה שאתה תחת הרבה לחץ.‬
‫ושאתה לא יודע מה אתה אומר.‬ ‫-לא.‬
‫לראשונה מזה זמן רב, אני יודע מה אני אומר.‬
‫אני מצטער.‬
‫מה עם לונדון? מה עם התוכניות שלנו?‬
‫את רואה? זה כל מה שאת מודאגת לגביו.‬
‫לונדון, התוכניות שלנו...‬
‫את לא מאוהבת בי, ‬
‫את מאוהבת בחיים שעמדתי לתת לך.‬
‫למה אתה מדבר בזמן עבר?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני צריך ללכת, אוקיי?‬
‫היי, מה קרה?‬
‫שום דבר.‬
‫חכי שנייה.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫תאודורו.‬
‫ניפגש אחר כך אצלך בבית‬ ‫כך שנוכל לסגור את החוזה?‬
‫כמובן. אני שמח ששקלת מחדש.‬
‫הטקס יתחיל בעוד חמש דקות.‬
‫הנה הוא.‬
‫תודה אנו ממשיכים בטקס.‬
‫שיט...‬
‫תני לי לעשות את זה, בואי.‬
‫את התלמידים הבאים שאני עומדת להציג...‬
‫מה אנחנו הולכות לעשות?‬
‫אני באמת לא יודעת.‬
‫הדבר היחידי שאני יודעת, ‬ ‫הוא, שאני רוצה את המלגה הזאת.‬
‫גם אני, אבל, אנחנו מוכרות את עצמנו, לו.‬
‫אז את לא רוצה את זה?‬
‫באיזה מחיר?‬
‫הבוגרים שזכו במלגה אותה אנו מעניקים‬ ‫בפעם הראשונה, י‬‫ו‬‫כ‬‫לו ל‬‫עלו‬‫ת‬‫ בבקשה לבמה?‬
‫מחיאות כפיים, בבקשה, ‬
‫לנדיה שאנה, וללוקרסיה מונטסינוס הנדרריך.‬
‫הפרס יוענק על ידי ביל מקינלי‬
‫הנציג של אוניברסיטת קולומביה.‬
‫שלום לכולם. תודה שהזמנתם אותי.‬ ‫אני מאוד נרגש להיות כאן.‬
‫מזל טוב. אנו שמחים לראות אתכן בקולומביה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫ערב טוב.‬
‫תודה להורים ולחברים שלנו שנמצאים איתנו...‬
‫ברגע הזה המיוחד כל כך...‬
‫בשבילנו ו...‬
‫ובשביל חברינו ללימודים.‬
‫אני רוצה...‬
‫אני לא יכולה.‬
‫נדיה, תוכלי לדבר בשבילי, בבקשה?‬ ‫-תמשיכי את, כי כבר התחלת.‬
‫טוב...‬
‫אמרתי ש...‬ ‫-ובכן, כן.‬
‫הייתי רק רוצה לומר...‬
‫הייתי רוצה... ובכן, אנחנו רוצות, ‬ ‫ואני מדברת בשם שתינו...‬
‫להקדיש את הפרס הזה...‬
‫לכל חברינו ללימודים.‬
‫במיוחד, לכל אלה שנמצאים שם מאחור...‬
‫שמסיבות כאלה ואחרות‬ ‫לא יכולים להיות איתנו כאן למעלה...‬
‫בטקס הסיום הזה.‬
‫זה, שהם לא יכולים להיות כאן איתנו...‬
‫הופך את הרגע הזה...‬
‫לא שמח כמו שהיינו רוצות שיהיה.‬
‫זה נכון. כי היא ואני היינו‬ ‫צריכות לקפוץ משמחה.‬
‫וזה לא כך.‬
‫כי הפרס הזה...‬
‫מגיע לנו.‬
‫מגיע לנו את הרגע הזה, נדיה.‬
‫החברים שלי נמצאים שם...‬
‫בגלל סיבות שיצרו אי-צדק.‬
‫שכוללת את החמורה מכולן, ‬
‫זו שמנעה מאיתנו להיות כאן ועכשיו...‬
‫עם מרינה.‬
‫אי-צדק...‬
‫ששתינו מגנות.‬
‫זה נכון.‬
‫ואדם אחד אחראי על כל אי-הצדק הזה.‬
‫פולו.‬
‫מה שלומך? שמח?‬
‫אני לא יכולה להאמין.‬
‫תראה, הפרס שאנחנו מקבלות, היא ואני...‬
‫היה מפוברק על ידי האמהות שלך‬ ‫כדי לנקות את התדמית שלך.‬
‫ואנחנו מקבלות אותו, ‬ ‫כי אני חוזרת ואומרת שהוא מגיע לנו.‬
‫מה אנחנו צריכים לעשות?‬ ‫כי זה הפך להיות...‬
‫אם הפרס יוצר כזה קונפליקט, אל תדאגו.‬
‫הפרס מבוטל מיידית.‬
‫בגוניה, בבקשה.‬ ‫-לא.‬
‫תמיד רצינו לתמוך בלאס אנסינאס‬ ‫ולעזור לתלמידים.‬
‫מי נכנס לשירותים?‬
‫עומר, אין לי את כל היום.‬
‫וגם אם היה לי, אין לי את הסבלנות.‬ ‫תן לי שם.‬
‫נדיה.‬
‫אתה מאשים את אחותך שלך?‬
‫אתם יודעים מה? הבטחתי למישהו‬ ‫שאני מאוד אוהבת אותו...‬
‫שנחגוג את היום הזה כולנו יחד.‬
‫שנעשה כיף, וששום דבר לא ידפוק את זה.‬
‫בוא נלך לחגוג ב "תאטרו בארסלו" !‬
‫כן?‬ ‫-סמואל.‬
‫אני צריכה שתגיע לתחנת המשטרה.‬ ‫זה דחוף ביותר.‬
‫אבא, אני הולך לשירותים, בסדר?‬
‫חכה לי בחוץ.‬ ‫-בסדר.‬
‫אין לנו כסף.‬ ‫-נוכל לבקש הלוואה.‬
‫טוב, מה?‬
‫אתה לא צריך את נדיה בניו יורק.‬
‫למה לא?‬
‫לא הייתי מעז ללכת לבד.‬ ‫-יש לך אותי.‬
‫וואו! חשבתי שאלה היו רק שני זיונים.‬
‫פאק...‬
‫מה?‬ ‫-אני מצטער.‬
‫מצטער שאני לא מגיב כמו שרצית.‬
‫וכן, אלו היו שני זיונים.‬
‫אבל הם היו משמעותיים בשבילי.‬
‫זו הסיבה, שכשאחותך אמרה לי‬ ‫שאתה מגיע לניו יורק, ‬
‫נשארתי חסר נשימה.‬
‫גם בעיניי הרעיון של נדיה הוא מטורף.‬
‫גם בשבילי אלו היו יותר משני זיונים.‬ ‫-אולי מסיבה זאת אנחנו צריכים לעשות את זה.‬
‫אם מציעים לך משהו ואתה נשאר חסר נשימה, ‬ ‫אז אתה צריך אותו.‬
‫הכול היה מלכודת.‬
‫לאתר את המשפחה שלך ולעצור את אחיך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני נשבעת שלא ידעתי כלום על זה.‬ ‫גם לי שיקרו, אני נשבעת.‬
‫והם הצליחו לאתר אותו?‬
‫אחיך ממתין להסגרתו.‬
‫הו, סמואל...‬
‫בינתיים הרוצח לבוש בחליפה ועניבה, ‬ ‫בדרך לצאת לחופשי.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-את צריכה להיות. זו גם אשמתך.‬
‫אמרתי לך שגם לי הם שיקרו.‬ ‫-כן. מי שיקר לך, אה?‬
‫אני אגיד לך, הבוסים שלך, הקולגות שלך.‬
‫המערכת המזוינת שאת עובדת בה, ‬ ‫שאת שייכת אליה ושלא תעשי שום דבר נגדה.‬
‫לכן זאת אשמתך.‬
‫שיט.‬
‫הדפסתי את המסמך ששלחת לי.‬
‫אם אתה רוצה לבדוק אותו בפעם האחרונה...‬
‫לא.‬
‫אני חושב שאתה צריך לבדוק את זה.‬
‫כן.‬
‫חל שינוי בסעיף שלוש בפסקה הרביעית.‬
‫על ניהול היקבים?‬ ‫-כן.‬
‫החלפנו את שמך בשמה של קרלה.‬
‫היא תהיה המנהלת הבלעדית של היקבים‬ ‫ושל כל הנכסים הקשורים.‬
‫ברגע שהיא תהיה בת 18, שזה לא עוד הרבה זמן.‬
‫בוא נראה...‬
‫לא יהיה לך שום קשר לזה. גם לא לי.‬
‫אני אשאר בצד.‬
‫כך ש... קרלה תהיה הבעלים.‬
‫ייריי, מה שאתה מציע, ‬ ‫מעולם לא היה על השולחן.‬
‫ובכן, עכשיו זה כן.‬
‫כך שתבחר, ‬
‫תן לבת שלך לתמוך בך כראות עיניה‬
‫או ת‬‫ן‬‫ לעסק שלך לקרוס‬ ‫כך שלא תהיה לך כל דרך לקיים את עצמך.‬
‫היא מאוד צעירה ואין לה‬ ‫שום מושג מזוין איך כל זה עובד.‬
‫בתי, תגידי משהו.‬
‫אני אומרת...‬ ‫שאני לא מקבלת‬‫ ‬‫ממך יותר פקודות.‬
‫סליחה?‬
‫אני אומרת... שאתה לא הולך להחליט‬ ‫יותר עבורי מה אני יכולה לעשות ומה לא.‬
‫זה נגמר.‬
‫אני מתכוונת לעשות מה שבא לי, ‬
‫להיות מי שאני רוצה, ‬
‫ולהיות עם מי שאני רוצה.‬
‫אין לך יותר כוח עלי.‬
‫אז?‬
‫שנחתום?‬
‫את יודעת מי אשמה? אסוסנה.‬
‫היא לא מחנכת את התלמידים לתת כבוד.‬
‫נראה שהיא חוששת מהם ומ‬‫פנקת אותם‬‫.‬
‫זה היה תעלול ילדותי.‬ ‫אבל ביטול המלגה, זה יותר מדי.‬
‫לפחות עשיתי משהו.‬
‫אלמלא אני, שני הבריונים האלה, שעשו‬ ‫את המוות לבן שלך עדיין היו בבית הספר.‬
‫יכול להיות שהגיע לי.‬ ‫-על מה ‬‫אתה ‬‫מדבר, פולו?‬
‫בבקשה, אל תהיה מגוחך.‬ ‫עם כל מה שקרה השנה...‬
‫הבריונות, הטוויטים, כל מה שהם כתבו, ‬ ‫כל הכאב שגרמו לך...‬
‫ומי שצריך לדאוג שזה לא יקרה לא נמצא...‬
‫אימא, אני הרגתי את מרינה.‬
‫זאת הייתה תאונה, אבל הרגתי אותה.‬ ‫-פולו, בבקשה, מספיק עם השטויות האלה.‬
‫בגוניה.‬ ‫-לא רוצה לשמוע שום דבר נוסף.‬
‫למרינה היה משהו שהיה שייך לקרלה, ‬
‫חשבתי שאם אחזיר לה אותו, היא תחזור אלי.‬
‫פולו, שתוק.‬ ‫-לא!‬
‫פאק, אימא! את לא אומרת לי תמיד להיות גבר?‬
‫להתמודד עם הדברים, להיות אמיץ?‬ ‫ובכן, זה מה שאני עושה.‬
‫הרגתי את מרינה.‬
‫ואני לא יכול להחזיר אותה.‬
‫וגם אני לא יכול לעזור לגוזמן‬ ‫וסמואל לסיים את הלימודים.‬
‫אבל, בבקשה, אל תבטלי את המלגה.‬
‫שלפחות למישהו יהיה סוף טוב‬ ‫בסיפור המחורבן הזה.‬
‫אנא התקשרו עכשיו.‬
‫בבקשה.‬
‫אסוסנה, כן, שלום, זאת בגוניה.‬
‫אני מצטערת שאני מתקשרת בשעה הזאת.‬
‫אני רוצה לדבר על המלגה.‬
‫היי.‬
‫ראיתם את סמואל?‬ ‫-לא.‬
‫שנחטוף את תא הדי-ג'יי כדי להחיות את זה?‬
‫שום מוזיקה לא יכולה לנער‬ ‫את כמות החרא שיש כאן.‬
‫בסוף נשארתי בלי מלגה.‬
‫מי אמר לכן לשחק את הגיבורות?‬
‫ומה עכשיו?‬ ‫-תן לי להשתמש באחת מהשאלות שלך.‬
‫איפה זה משאיר אותנו?‬
‫למה הכוונה ב "זה" ?‬
‫אם אני לא אלך.‬
‫אם אני אשאר.‬
‫נתת לי השראה בתשובה שנתת לי, ‬
‫הייתי אומר שזה משאיר אותנו באותו מקום.‬
‫את כאן, וגם אני כאן.‬
‫זה דבר טוב, לא?‬
‫עם כל הדברים הרעים שקורים, זה דבר טוב.‬
‫אני אומר שכן.‬
‫סליחה, ראיתם את אנדר?‬
‫לא, אבל אל תפסיק עד שתמצא אותו.‬
‫נראה שהלילה כולם מחפשים מישהו.‬
‫למזלנו, חלקנו מצאו את מה שחיפשו.‬
‫היי, חמוד.‬
‫היי.‬
‫אני לא מסיים את הלימודים.‬
‫גם אני לא.‬
‫טוב, צרת רבים...‬
‫ומה אתה הולך לעשות?‬
‫חוזר על השנה או הולך לעבוד.‬ ‫-לא.‬
‫קיבלתי הזדמנות לנסוע לניו יורק.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫לא עם אחותך, נכון?‬
‫לא. כלומר, כן.‬
‫בהתחלה, זה היה איתה, אבל אחרי מה שקרה, ‬
‫ובכן...‬
‫בסוף אסע עם מאליק.‬
‫הוא יעזור לך להתמקם?‬
‫זה נשמע מוזר מדי.‬
‫או מושלם מדי.‬
‫כן, גם זה.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני?‬
‫מה שחשובה זו דעתך.‬
‫אני חושב שאני צריך את דעתך.‬
‫רק אידיוט היה מוותר על משהו כל כך מושלם.‬
‫נכון.‬
‫בסדר.‬
‫עומר.‬ ‫-מה?‬
‫להתראות.‬
‫מה שלומך, יפיוף?‬
‫לא עכשיו, קרלה.‬ ‫-למה לא עכשיו?‬
‫אתה לא יודע מה אני רוצה לומר.‬
‫תראה, זה עשוי להפתיע אותך, אבל חשבתי...‬
‫מה לעזאזל הוא עושה כאן?‬
‫תרגום כתוביות: ליפא אביחי בוב‬